Редагування Партизанська Носівщина
Матеріал з Енциклопедія Носівщини
Увага! Ви не авторизувалися на сайті. Ваша IP-адреса буде публічно видима, якщо Ви будете вносити будь-які редагування. Якщо Ви увійдете або створите обліковий запис, редагування будуть натомість пов'язані з Вашим іменем користувача, а ще у Вас з'являться інші переваги.
Редагування може бути скасовано. Будь ласка, перевірте порівняння нижче, щоб впевнитись, що це те, що ви хочете зробити, а потім збережіть зміни, щоб закінчити скасування редагування.
Поточна версія | Ваш текст | ||
Рядок 1319: | Рядок 1319: | ||
Щоб вийти із оточення, командування загону із настанням темряви сконцентрувало всі сили в одному місці. Тихо вийшли із лісу і прорвалися через позиції ворога. Обминувши село Ставиське, партизани взяли напрямок на Хрещате. Тут зробили невеликий привал, перейшли через трасу Київ — Чернігів. Вранці зупинилися на перепочинок у Красилівських лісах. Але тут знову заявилися ворожі літаки і почали бомбардувати загін. Замаскувавшись у зарослях, партизани відпочивали до вечора. А вночі 25 травня біля села Ладинка, пройшовши глибокими болотами, переправилися через Десну. Вже на правому березі Десни партизани побачили, що красилівські ліси почали оточувати німецькі танки. Але загін уже вирушив на Задесення у напрямку села Гута. Тільки тут бійці загону змогли відпочити після важкого переходу. | Щоб вийти із оточення, командування загону із настанням темряви сконцентрувало всі сили в одному місці. Тихо вийшли із лісу і прорвалися через позиції ворога. Обминувши село Ставиське, партизани взяли напрямок на Хрещате. Тут зробили невеликий привал, перейшли через трасу Київ — Чернігів. Вранці зупинилися на перепочинок у Красилівських лісах. Але тут знову заявилися ворожі літаки і почали бомбардувати загін. Замаскувавшись у зарослях, партизани відпочивали до вечора. А вночі 25 травня біля села Ладинка, пройшовши глибокими болотами, переправилися через Десну. Вже на правому березі Десни партизани побачили, що красилівські ліси почали оточувати німецькі танки. Але загін уже вирушив на Задесення у напрямку села Гута. Тільки тут бійці загону змогли відпочити після важкого переходу. | ||
− | Близько місяця партизани знаходилися у Задесенні. Бойові дії чергувалися із відпочинком. Загін приводив у порядок своє «хозяйство». І не тільки це: тут партизани поповнили своє озброєння. По рації Таранущенка загін зв'язався із Українським штабом партизанського руху і попросив допомогти зброєю. Прохання загону незабаром було задоволене. Йому на парашутах спустили 18 протитанкових рушниць, кілька ящиків патронів, автомати. В навколишніх лісах наші партизани знайшли декілька підбитих танків їх гармати виявилися цілими. Під керівництвом | + | Близько місяця партизани знаходилися у Задесенні. Бойові дії чергувалися із відпочинком. Загін приводив у порядок своє «хозяйство». І не тільки це: тут партизани поповнили своє озброєння. По рації Таранущенка загін зв'язався із Українським штабом партизанського руху і попросив допомогти зброєю. Прохання загону незабаром було задоволене. Йому на парашутах спустили 18 протитанкових рушниць, кілька ящиків патронів, автомати. В навколишніх лісах наші партизани знайшли декілька підбитих танків їх гармати виявилися цілими. Під керівництвом Пісоцького ці гармати демонтували з танків і поставили на лафети із простих возів. Тепер у загоні заявилася артилерія, і свої атаки бійці могли починати із артпідготовки. |
У червні місяці розвідувальна група із загону С. Ковпака подарувала нашому загонові рацію. Після цього було встановлено двохсторонній зв'язок із Москвою і Українським штабом партизанського руху. Через лінію фронту літаком було доставлено в загін радистку і лікаря. | У червні місяці розвідувальна група із загону С. Ковпака подарувала нашому загонові рацію. Після цього було встановлено двохсторонній зв'язок із Москвою і Українським штабом партизанського руху. Через лінію фронту літаком було доставлено в загін радистку і лікаря. | ||
Рядок 1329: | Рядок 1329: | ||
[[11 червня]] з ініціативи розвідгрупи Генштабу Червоної Армії відбулася нарада командирів і комісарів загонів. На якій партизанський загін «За Батьківщину» перетворено у партизанське з'єднання «За Батьківщину» особовий склад якого на той час становив 1800 чоловік. Командиром з'єднання залишився І. М. Бовкун, комісаром — М. І. Стратилат. Згадані вище партизанські загони були об'єднані в єдине партизанське з'єднання ім. М. Коцюбинського, командиром якого призначено М. М. Таранущенка. | [[11 червня]] з ініціативи розвідгрупи Генштабу Червоної Армії відбулася нарада командирів і комісарів загонів. На якій партизанський загін «За Батьківщину» перетворено у партизанське з'єднання «За Батьківщину» особовий склад якого на той час становив 1800 чоловік. Командиром з'єднання залишився І. М. Бовкун, комісаром — М. І. Стратилат. Згадані вище партизанські загони були об'єднані в єдине партизанське з'єднання ім. М. Коцюбинського, командиром якого призначено М. М. Таранущенка. | ||
− | В Задесенні вперше відбулася розмова (по рації) командування загону «За Батьківщину» із командиром обласного партизанського з'єднання М. М. Попудренком. Тоді ж було в з'єднанні «За Батьківщину» сформовано третій батальйон, командиром якого призначили М. О. Дешка. М. Д. Демченка призначено комісаром третього батальйону. | + | В Задесенні вперше відбулася розмова (по рації) командування загону «За Батьківщину» із командиром обласного партизанського з'єднання М. М. Попудренком. Тоді ж було в з'єднанні «За Батьківщину» сформовано третій батальйон, командиром якого призначили М. О. Дешка. М. Д. Демченка призначено комісаром третього батальйону. |
=== Повернення на Носівщину === | === Повернення на Носівщину === | ||
Рядок 1453: | Рядок 1453: | ||
Після того, як партизанами були знищені ворожі бронепоїзди, влітку 1943 року для даної ділянки залізниці фашистами було побудовано спеціальний бронепоїзд. Це була фортеця на колесах. Крім паровоза і контрольних, навантажених баластом. платформ, що рухалися попереду і позаду броньовика, в ньому було чотири спеціально виготовлені броньовані вагони із багатьма амбразурами, через них фашисти безперервно сіяли смерть по обидва боки залізниці. Це броньоване, озброєне артилерією, великокаліберними кулеметами, мінометами чудовисько почало виїжджати кожного ранку на залізницю і поволі, немов промацуючи колію, рухати ся по ній. сріляючи в бік лісу і населених пунктів. Йому присвоїли ім'я фюрера. На вагонах і паровозах великими літерами були написи: «Адольф Гітлер». Обслужували його есесівські головорізи. Це мало піднести бойовий дух німецьких солдат, який почав значно занепадати. Після того, як проходив цей бронепоїзд, починався рух ворожих ешелонів, що спішили до фронту. | Після того, як партизанами були знищені ворожі бронепоїзди, влітку 1943 року для даної ділянки залізниці фашистами було побудовано спеціальний бронепоїзд. Це була фортеця на колесах. Крім паровоза і контрольних, навантажених баластом. платформ, що рухалися попереду і позаду броньовика, в ньому було чотири спеціально виготовлені броньовані вагони із багатьма амбразурами, через них фашисти безперервно сіяли смерть по обидва боки залізниці. Це броньоване, озброєне артилерією, великокаліберними кулеметами, мінометами чудовисько почало виїжджати кожного ранку на залізницю і поволі, немов промацуючи колію, рухати ся по ній. сріляючи в бік лісу і населених пунктів. Йому присвоїли ім'я фюрера. На вагонах і паровозах великими літерами були написи: «Адольф Гітлер». Обслужували його есесівські головорізи. Це мало піднести бойовий дух німецьких солдат, який почав значно занепадати. Після того, як проходив цей бронепоїзд, починався рух ворожих ешелонів, що спішили до фронту. | ||
− | Ідея розправи з «Адольфом Гітлером» виникла у підривників полку Симоненка. Коли план в основному був обдуманий, Бовкун схвалює план операції. Симоненко із командуванням полку виїжджає для вибору місця диверсії. Вирішили здійснити підрив бронепоїзда на 117-му кілометрі біля будки колійного обходчика. Ця ділянка була вигідна з точки зору маскування. Беручи до уваги те, що есесівці будуть оборонятися до останнього, по обидва боки місця диверсії партизани вирили окопи. Операцію доручили здійснити взводу підривників | + | Ідея розправи з «Адольфом Гітлером» виникла у підривників полку Симоненка. Коли план в основному був обдуманий, Бовкун схвалює план операції. Симоненко із командуванням полку виїжджає для вибору місця диверсії. Вирішили здійснити підрив бронепоїзда на 117-му кілометрі біля будки колійного обходчика. Ця ділянка була вигідна з точки зору маскування. Беручи до уваги те, що есесівці будуть оборонятися до останнього, по обидва боки місця диверсії партизани вирили окопи. Операцію доручили здійснити взводу підривників Пісоцького і бійцям роти Скотаря. Очолив операцію командир полку Симоненко. |
− | До місця диверсії непоміченими добралися вночі | + | До місця диверсії непоміченими добралися вночі 29 червня. В темноті заклали шість спарених 50-кілограмових авіабомб. Роботу закінчили пізно вже після півночі. Підрив мали здійснити із замаскованих окопів з допомогою електродетонатора. |
Довго тягнувся час. Нарешті, коли почало світати, на лінії з'явився бронепоїзд. Партизани побачили, що поруч із платформами; завантаженими мішками із піском, рухається ще одна відкрита площадка, на якій встановлені кулемети. Біля них сидить гітлерівець і грає на губній гармошці. | Довго тягнувся час. Нарешті, коли почало світати, на лінії з'явився бронепоїзд. Партизани побачили, що поруч із платформами; завантаженими мішками із піском, рухається ще одна відкрита площадка, на якій встановлені кулемети. Біля них сидить гітлерівець і грає на губній гармошці. | ||
− | Всі вибухи гримнули одночасно. Паровоз і броньовані вагони перевернулися і, як іграшкові, покотилися під укіс. Із двох уцілілих вагонів німці відкрили вогонь. Тоді по німцях вдарили саморобні партизанські гармати, якими командував | + | Всі вибухи гримнули одночасно. Паровоз і броньовані вагони перевернулися і, як іграшкові, покотилися під укіс. Із двох уцілілих вагонів німці відкрили вогонь. Тоді по німцях вдарили саморобні партизанські гармати, якими командував Леонід Рубан. Сигнал до атаки, крики «Ураі» — і партизани кинулися довершувати те, що не знищили вибухи. Атака була такою навальною, що багато німців не встигли навіть відкрити вогонь. І тих, хто чинив опір, також настигали партизанські кулі Бій тривав близько півгодини. Вся обслуга бронепоїзда, а їх було біля 60 чоловік, була знищена. Партизани не мали жодних втрат, не було навіть поранених. |
Операція принесла партизанам багаті трофеї. Озброєння партизанського полку поповнилося десятьма станковими та ручними кулеметами, багатьма автоматами і гвинтівками, великим запасом патронів, а артилерія загону — ще чотирма гарматами. Рештки «Адольфа Гітлера» облили бензином і підпалили. | Операція принесла партизанам багаті трофеї. Озброєння партизанського полку поповнилося десятьма станковими та ручними кулеметами, багатьма автоматами і гвинтівками, великим запасом патронів, а артилерія загону — ще чотирма гарматами. Рештки «Адольфа Гітлера» облили бензином і підпалили. | ||
− | До складу підривної групи Пісоцького входили підривники [[Михайло Іванов]], [[Василь Буранов]], [[Григорій Сабанцев]], [[Іван Ляшко]], [[Марія Якименко]], [[Ольга Горкавець]], [[Микола Дементьев]]. Операцію | + | До складу підривної групи Пісоцького входили підривники [[Михайло Іванов]], [[Василь Буранов]], [[Григорій Сабанцев]], [[Іван Ляшко]], [[Марія Якименко]], [[Ольга Горкавець]], [[Микола Дементьев]]. Операцію по знищенню гітлерівських солдат здійснювали роти А. Вовка і Ю. Гусєва. Це їх бійці після вибуху атакували бронепоїзд, зняли з нього озброєння. В атаці брали участі і дівчата-партизани Галя Рикуніч. Ольга Каленик. |
− | Так безславно закінчив свій шлях | + | Так безславно закінчив свій шлях броньваний «Адольф Гітлер». В газетах тоді було опубліковано зведення Радінформбюро. в якому говорилося про те, що українські партизани в районі міста Носівки знищили ворожий бронепоїзд «Адольф Гітлер» і весь загін гітлерівців, що його обслуговував. |
− | Сутужно довелося гітлерівським командирам. Коли б вони доповіли своєму фюреру про безславний кінець його броньованого тезки. Тому вони вигадали чергову брехню про те, що для розгрому броньованого «Адольфа Гітлера» радянське командування висадило озброєний бронебійними гарматами полк і фюрерів тезка загинув | + | Сутужно довелося гітлерівським командирам. Коли б вони доповіли своєму фюреру про безславний кінець його броньованого тезки. Тому вони вигадали чергову брехню про те, що для розгрому броньованого «Адольфа Гітлера» радянське командування висадило озброєний бронебійними гарматами полк і фюрерів тезка загинув унерівній, але мужній і героїчній боротьбі. |
− | Ім'я підривника | + | Ім'я підривника Миколи Антоновича Пісоцького — відоме на Носівщині. Київський робітник, скромна, чуйна людина. Після війни він працював у відділі постачання одного з київських заводів. А тоді, в перші дні війни, він ніс бойову службу в 254-му зенітному полку, що відбивав напади ворожих літаків на столицю України. В числі останніх залишив свій пост після відступу наших частин. А потім — оточення, полон, втеча з концтабору, невдала спроба перейти лінію фронту, повернення в Київ, підпільна робота. І, нарешті, участь в бойовихдіях Носівського партизанського загону «За Батьківщину». Ця скромна, смілива людина, головний підривник-артилерист загону, нагороджений орденами Леніна, Червоного Прапора, медаллю «Партизану Вітчизняної війни» першого ступеня. Він завжди брав участь у традиційних щорічних зустрічах партизан, що відбувалися в Носівці та лісовому урочищі Орішне. біля обеліска партизанської слави. |
В період Великої Вітчизняної війни про сміливу операцію на багатостраждальній, але не скореній українській землі, військовий кореспондент Ліпавський написав свій нарис «Кінець «Адольфа Гітлера». Ця замітка обійшла чи не всі газети тодішнього Радянського Союзу. В носівський історико-краєзнавчий музей нам із Сахаліну вислали газету «Сахалінська правда», де була вміщена ця замітка. А в 1965 році Ліпавський розшукав багатьох учасників цієї операції і розширив свою статтю новими матеріалами. | В період Великої Вітчизняної війни про сміливу операцію на багатостраждальній, але не скореній українській землі, військовий кореспондент Ліпавський написав свій нарис «Кінець «Адольфа Гітлера». Ця замітка обійшла чи не всі газети тодішнього Радянського Союзу. В носівський історико-краєзнавчий музей нам із Сахаліну вислали газету «Сахалінська правда», де була вміщена ця замітка. А в 1965 році Ліпавський розшукав багатьох учасників цієї операції і розширив свою статтю новими матеріалами. |